U AMERICI SE SVAKE GODINE PRIJAVI NESTANAK 800.000 DECE.
VEĆINA BUDE PRONAĐENA U ROKU OD NEKOLIKO DANA.
1.000 DECE NESTANE BEZ TRAGA.
Nema ništa. - Šta da radimo? - Postavite policijsku traku!
Niko ne sme da uđe ni da izađe! - Ali postoje i drugi ulazi.
Samo neka izgleda dobro.
Kako ste, gđo Dening?
Nismo ih pronašli.
Ni njega ni ostale.
36 SATI RANIJE
Naš grad je 6 godina mrtav.
U početku smo za to krivili zatvaranje rudnika.
Nedostatak poslova.
Nedostatak novca. Nedostatak svega.
Ali onda smo dobili nešto mnogo gore da krivimo. Nešto što je došlo u Kold Rok.
Nešto loše što je još više uništavalo naš grad.
To jutro niko nije znao da je slučaj Kold Rok došao do kraja.
Nemoj da piješ na ulici, Roli. - Kojoj ulici?
Džulija!
Džulija, pomozi nam, molim te!
Šta se desilo? - Ne znam. Odjednom je počela da vrišti.
Koliko dugo je ovakva? - Ne znam.
O, Bože. - Nisi znala?
Nemam opremu za ovo, Trejsi.
Dobro je. Kad trudovi opet počnu, guraj prema mojim prstima.
Guraj prema mojim prstima. Guraj prema dole. Guraj.
Evo je, izlazi. Dobro je. To je to.
U redu.
Beba je u karličnom položaju. To znači da prvo noge izlaze, ali u redu je.
Samo moraš jako da guraš. Jako guraj.
Guraj! Guraj, Kerol!
Uspela si. Evo je.
Uspela si.
Zašto se ne čuje?
Beba je dobro. Dobro je. - Odvedi je odavde.
Bila si odlična. - Ali beba... - Znam, dušo.
Džulija će se dobro brinuti za nju. Obećavam ti.
Otvori oči. Hajde.
Udahni. Možeš ti to.
Hajde, diši.
Diši.
Hajde.
Diši.
Možeš ti to. Hajde, možeš ti to.
Otvori oči.
Eto ga.
Dečak je.
Bez bolnice, Džulija.
Treba mu nadzor, Trejsi. - Ne. Nema šanse.
Stiven.
To kopile nikad nije tajilo da mu se sviđaju moje devojke.
Kočoperi se po farmi kao pevac.
Go do pojasa i u glupavim kaubojskim čizmama
Uvek im nešto pokazuje, uči ih raznim stvarima. Kerol je pala na sve to.
Jesi li naslućivala?
Ne. Bože, nisam. Da jesam,
upucala bih ga i doviđenja kauboju.
Otarasi ga se.
Ovo je naša stvar, Džulija.
Bez bolnice.
Neće vam postavljati pitanja. - Nećemo ići. Neću Kerol da izlažem toj sramoti.
Nema ni 19 godina.
Mi rešavamo naše probleme.
U Kold Roku deca se ponekad rađaju i kad nisu željena.
Ljudi su se snalazili. Nisu se penjali na krov i vikali na sav glas.
Možda je to bilo pomalo tužno, ali tako je bilo najbolje.
Zato što su se dešavale mnogo gore stvari kad su deca bila u pitanju.
Željena ili ne, dečaci i devojčice,
neki od njih bi jednostavno nestali.
Nešto je došlo u Kold Rok i uzimalo je decu.
Nešto tako preteće, tako užasavajuće
da su mu ljudi na kraju dali ime.
Bila je u svojoj sobi par minuta ranije.
Kad sam se vratila... - Ona je nestala.
Jednostavno je nestala.
Ništa se nije čulo. Nije vrištao.
Nije bilo ničega. Pogledala sam napolje i njega nije bilo.
Volela bih da sam bila tamo. - Nisam mogao da verujem.
Nigde je nisam video. Uspaničio sam se.
Na pameti mi je bio samo Visoki čovek. - Mislim da je on đavo.
Kakvi to ljudi otimaju decu? - Pričamo o Visokom čoveku.
Ne, to je mit. Nema Visokog čoveka. - On postoji. - Jedini visoki čovek
koga sam video je strašilo. - Da je ovo bogat grad, vojska bi tražila tu decu.
Dvaput sam ga videla kako noću odlazi u šumu.
Tačno tamo. Kao da je pokušavao da izbegne most. - To je velik prostor.
Ima toliko mnogo mesta gde čovek može da se sakrije.
VISOKI ČOVEK
O čemu pričaš? Šta bi drugo moglo biti? Naravno da je zlostavljač dece.
Seronja koji povređuje decu. - Hteo sam da kažem...
To što ti pričaš je sranje, Čestnate.
On nije ni bauk ni đavo ni bilo šta slično.
Čuj, Visoki čovek. Lik ima ime i usraće se od straha kad ga stavimo u stolicu.
Znaš ti mnogo toga, zar ne, Daglase?
Još jednu kafu, Bet.
Sedeo sam tamo i slušao kako šerifu pričaš svoju priču.
Samo hoću da kažem da niste ovde došli da hvatate duha. Zar nije tako?
Zabeleženo. - Samo smo razgovarali.
Uzdravlje.
Da.
Dame, gospodo...
Crni vitez se vratio. - Jutros je došao. Ovo mu je bila već četvrta kafa.
Jaka i bez šećera. - Mora čovek celu noć da sedi u autu.
Ćao, narode. - Ćao, Džulija.
Počeće da nas davi sa usranim obilascima. Čemu sve to?
Misliš na Doda? - Mislim na Šerloka Holmsa.
Zadnje dete je nestalo pre dva meseca. Uskoro će sledeće da ode.
Dod je ponovo na tragu. - Kao da će to nešto da promeni.
Ovaj grad je ionako gotov. - Da, svi se osećaju prilično razočarano.
Pričaj mi o tome. - Gđa Džonson. - Odlepila je. - Dugo je nisam videla.
Gospode Bože, izgleda gore nego pre.
Ne bi joj škodila šolja kafe. - Ne bi joj škodilo da dobije sedmicu na lotu.
Za vas, gđo Džonson, od Triš.
Nećete?
Dobro bi vam došla.
Možda sam se sinoć obeznanio slaveći rođenje sina,
ali znam da nisma naručio bolničarku. - Dobro jutro i tebi, Stivene.
Šta radiš ovde? - Sastavljam delove. - Stvarno? A ko si ti da to radiš?
Ja znam ko sam. - Šta bi to trebalo da znači?
Tebi pričam. - Šta je? Hoćeš i mene da udariš?
Ne mešaj se u naše stvari. Stvarno mi je stalo do Kerol.
Znam. Isto koliko ti je stalo do tvog motora. - Ne sviđa mi se tvoj stil.
Tvog muža, laka mu crna zemlja, nije nimalo lako zameniti.
Ipak je on bio doktor, a ti si samo bolničarka.
Drži se menjanja pelana i sjaši mi s grbače.
Ćao, Trejsi. - Ćao. Uđi. - Hvala.
Pa, kako je slatki dečkić? - Dobro je. Poslala sam ih kod sestre u Sijetl.
Ona ima veliku kuću i sve joj je blizu.
Tamo će im biti bolje. - Kerol nije u stanju da putuje, Trejsi.
Da, ali stigle su bez problema. Vidi, Džulija, ja i dalje moram da radim.
Za 45 minuta imam razgovor za posao. Dobra plata, dobar posao, dobar bakšiš.
Ne mogu po ceo dan da pomažem Kerol. - Razume te.
Moram od nečega da živim, Džulija. - Ne, zaista te razumem, Trejsi.
Hoćeš da ti skuvam kafu? - On je još ovde?
Jeste. Treba mi malo vremena da to sredim. Nije tako jednostavno.
On je težak čovek.
Veruj mi, srediću to. - Šta je s Dženi?
Mama ti je otišla u Ketlou.
Hvala.
Nisi radila terapiju za govor, zar ne?
Šta da kažem čoveku? On je kreten.
U redu.
Sad sam ja ovde.
Onda... pričaj.
Zašto se uvek kriješ iza kose? Tako si lepa.
I ti veruješ u to?
Videla sam ga.
To je bilo kao drevna legenda.
Nešto iz knjige bajki
ili iz stare pesme.
Svi su sve vreme pričali o Visokom čoveku zato što su ga se plašili.
Ljudi su bili u strahu da će opet da napadne.
A kad bi napao, zahvaljivali su svojoj srećnoj zvezdi što je uzeo tuđe dete.
Možda su se osećali krivim što su tako razmišljali, ali to nije dugo trajalo.
Svi su imali svoje probleme.
To nije ni dobro ni loše, jednostavno je tako.
Ćao. - Ćao.
Gotovo za danas? - Da.
U autu ima još namirnica. - Dobro. - Da li je sve u redu?
Jeste. Jedva je čekao da dođeš kući. - Stvarno? - Stvarno.
Da?
Ćao, dušo. To je lepa pesma.
Kristina mi je rekla da sam ti danas nedostajala.
I ti si meni nedostajao.
Šta ste radili ceo dan? - Umesili smo vulkan od brašna.
I napravili ste da eruptira? - Jesmo. - Kako?
Stavili smo sodu bikerbonu i sirće, a onda je sve to eksplodiralo.
Pogodi šta imamo za večeru? - Šta? - Prokelj.
Narode, večera je za pola sata!
U redu!
Šta je to? - To je gorila. - Gde on živi?
On živi u... Australiji.
Misliš? Možda može da živi u džunguli. Ova riba može da živi u našem jarku.
I može da patrolira našim vodama tako da niko ne može da uđe.
Bomba!
Uradi trik s brojevima. Naučila sam ga trik s brojevima.
Zamisli broj. - Dobro. - Pomnoži ga sa dva. - Čekaj, to je prebrzo.
U redu, zamislila sam broj. - Pomnoži ga sa dva. - Dobro.
Dodaj šest. - Dobro.
Podeli sa dva,
oduzmi broj koji si zamislila, i dobićeš broj tri.
Znam! Znam!
Upali svaki put!
U redu, drugar.
Moraš li i sutra da ideš na posao? - Moram.
Ali potrudiću se da ranije završim. - Možemo li se igrati kad dođeš kući?
Obećavam.
Laku noć, Dejvide.
Šta ste danas radili? - Nije važno šta smo radili, već šta me je on pitao.
Šta te je pitao? - Spomenuo je reč na T.
Televiziju. - Šta si mu rekla?
Rekla sam mu da je ona oruđe velikih korporacija kojim zatupljuju ljude.
Bravo. - Hvala.
Tražio je da kupim jedan kako bi mogao da gleda crtaće. - Šta si mu rekla?
Odabrala sam da ignorišem pitanje. - Da, naravno.
Danas sam videla Trejsi. - Beba?
Odvezli su je u Sijetl. - To liči na nju.
Videla sam i Stivena. Informisao me je koliko sam loša u odnosu na mog muža.
Naravno. - Baš čudno. Oni kao da osećaju da poseduju deo njega.
Toliko je značio ovom gradu. On... Pomagao im je.
Pokušavao je. - Bio je svetac.
Umorna sam od te priče.
Znam da je stalno pokrećem. Izvini.
Evo ga. - O, Bože.
Znaš da to voliš.
Ne znam baš.
Koliko? Reci kad je dosta. - Samo malo.
Od ovoga ću imati glavobolju. - Samo ga popij. Proći će.
Ne znam da li mogu ovo da popijem. Stvarno je...
Dobro sam. Znam da jesam.
U redu, mali đavole.
Gde si?
Svi su zaista grešili i potrebna im je slava Božja!
Prokleti smo! Svi idemo u pakao! Ne možete ništa da uradite!
Jedino spasenje koje je moguće za vas jeste krv jagnjeta...
Kristina?
Prošle nedelje, dok sam sedeo u avionu na letu iz Memfisa
do Orlanda, do mene je sedeo fin čovek. Okrenuo se prema meni i rekao mi je:
"Pastore, radim dobra dela, staram se za svoju porodicu."
"Pazim na prijatelje."
Pogledao sam ga u oči i rekao sam mu: "To je odlično!"
"Kaži to đavolu, pošto ideš u pakao!"
O, Bože. Kristina!
Kaži mi, kaži mi.
Dejvide? Dejvide?
Dejvide?
Dejvide!
Dejvide?
U redu.
Kaži mi, kaži mi.
Dejvide!
Stani!
Dejvide, Dejvide.
Poteškoće koje se ovde javljaju rezultat su nedostatka odlučnosti.
Dete nestane bez traga.
Nema zaključka. - To je tako frustrirajuće.
Pomislili biste da...
Dejvide!
Gospođo Dening?
Sranje.
Gospođo Dening?
Dajte da vam pomognem.
Možete li da stojite?
Poručniče, zahtev primljen. Centrala vam šalje pojačanje.
Dvoja kola. Upravo napuštaju Sijetl.
Procena je da će stići za dva sata. Ponavljam, stići će za dva sata.
Dode, dolazim. Već sam na auto-putu.
To je bio momak koga tražimo, zar ne?
I ja dolazim, poručniče. Idem najbrže što mogu.
Uhvatićemo tog kučkinog sina.
Dođi. Bićeš dobro.
Bićeš dobro.
Dođavola.
Imamo hitan slučaj. - O, Bože.
Džulija, šta ti se desilo?
Našao sam je na putu. Seronja koji joj je ovo uradio još uvek je tamo negde.
Hoćeš da idem s tobom? - Ne, ostani tu. Zovi hitnu pomoć. Pobrini se za nju.
Siguran si?
Sve će biti u redu.
Hej.
Pustite je da se odmori.
Dajte nam malo prostora.
Povređena si, zlato. - Šta se desilo, Džulija?
U redu je.
Sačekaj ovde, odmah se vraćam.
Idi da se središ.
U mojoj kancelariji sam ti ostavila ručnik i čistu odeću.
Kada završiš, možda bi mogla da mi kažeš šta se dešava.
Hvala ti.
Ne znam šta da ti kažem. - Dobro razmisli, šerife.
Misli na svoju penziju. Koliko ti je još ostalo? Osam meseci?
Moramo obavestiti policiju Pitsvila. - Da, oni imaju dva naoružana zeca.
Nije trebalo da bude ovako. - Zato moraš da odeš u rudnik.
Hoću da znam šta namerava. - Bože. - U istom smo brodu, brate.
Nisam ti ja brat, seronjo.
Pusti me da razmislim. - Da, uradi to.
Devojčica nestala kod Pitsvila. Policija danima traga za nestalom devojčicom.
Još jedna beba je nestala iz svoje kuće.
Gleda sliku deteta.
Kažem vam da nešto sumnja. - Šta da radimo?
Idem po nju. - Stani.
Sedi.
Sranje!
Pobegla je!
Kučka je u šumi!
Uzmite iz auta sve šta vam treba!
Stivene, uzmi ovu grupu i povedi ih u šumu.
Nađite je i dovedite je meni.
Nemoj da uradiš nešto glupo! Nađi je i dovedi je meni!
Još uvek moraš da razmisliš?
Hajde, idemo!
Nije mogla daleko da ode!
Šerife, ovde Kembel. Malopre su nas zvali iz Sijetla.
Šalju nam pojačanje. Kažu da Dod juri našeg čoveka.
Čujete li me?
Da li me čujete, šerife?
Šerife? - Da, čujem te. Seronja.
Kako misle da radim ovaj posao? Imam dva usrana auta i nesposobnog zamenika.
Ne, ne, ne. Krije se u šumi.
Uhvatiće je. Ne mrdaj odatle. Nazvaću te.
Dejvide?
Mamice.
Sve je gotovo, anđele.
Sve je u redu.
Ona me plaši.
Sve je gotovo, dušo. Sve je gotovo.
Trebalo mi je sat vremena da ga smirim.
Samo da ga nateram da me prepozna.
Znaš li kako se oseća majka kad je njeno dete ne prepoznaje?
Ispran mu je mozak.
Rekla si mu da sam otišla.
Šta si naumila!?
Prošle noći,
kao skoro svake noći pre toga,
otišla sam u šumu da pokušam da nađem kopile koje mi je uzelo sina.
Visokog čoveka.
Stara gospođa Aškroft je rekla da ga je dvaput videla u sumrak.
Pa sam prošetala.
Hodala sam.
I hodala sam.
I onda sam sasvim slučajno došla do tvoje kuće.
Slušajnost, intuicija, nazovi to kako hoćeš.
I on je bio tamo.
Nisam mogla da verujem, ali bio je tamo.
U glavi mi se vrtelo i vrtelo
dok sam pokušavala da shvatim.
Da li sam to sanjala?
Krenula sam do Triš.
Ona je napravila oltar za njega, isto kao i za ostale.
Četiri sveće i molitve za njegov povratak.
Triš te sluša kad pričaš s njom.
Nikada me nije gledala kao ludaču.
Nisam nju prvo videla.
Znala sam čim sam te pogledala u oči. Nisam bila luda.
Nije ti bilo dosta što me vidiš takvu. Morala si da mi ponudiš prokletu kafu.
S tim tvojim izgledom nevinašca i anđeoskim licem.
Jesi li bila zabrinuta? Jesi li se osećala krivom?
Ili si ti samo najciničnija kučka na svetu
kada nudiš kafu ženi čije si dete kidnapovala?
Čekala sam da odeš.
Čekala sam da se restoran isprazni.
Triš mi u početku nije verovala.
Ovdašnji ludi su ti verovali, Džulijo Dening.
Ali nastavljala sam da pričam
sve dok nije počela da sumnja.
A kad je sumnja dovoljno narasla,
rekla sam joj da ću vratiti svoje dete. Pitala me je da li ću ti provaliti u kuću
a ja sam joj rekla da me može lično odvesti u ludnicu ako on ne bude tamo.
Odlučila je da restoran drži otvoren cele noći.
Ispričala je moje vesti nekim od stalnih mušterija.
Ali nisu videli mene da dolazim.
Kad sam te videla na prozoru s mojim sinom, mislila sam da zovem policiju.
Ali ne verujem im.
Oni su me izbacili iz moje kuće.
Nije važno.
Pogledaj gde su me naterali da živim sa sinom.
Ti si otela moje dete. I drugu deci si ti otela.
Gde su? Gde su druga deca?
Džulija, reci mi šta si uradila sa drugom decom
ili ćeš umreti, kunem ti se.
Dali su ih Visokom čoveku.
Ko je on?
Zar ne znaš?
Ceo grad priča o njemu.
Ne zezaj se sa mnom, Džulija. Ko je on?
On je taj o kome svi pričaju.
Mamice?
Dođi ovamo, anđele.
Ona te više neće povrediti.
Pogledaj mog sina, Džulija, i reci mu da si lagala.
Reci mu da mu ti nisi ništa. To mora čuti od tebe.
Dejvide!
Pusti me!
Gde si to naučila?
Uspela si. - Jedva sam ga našla.
Šta se desilo? - Nemamo vremena.
Uskoro će ceo grad biti ovde.
Gotovo je.
Idi kući, Dženi.
Idi kući i nikome ništa ne pričaj.
Sigurna sam da ga je Kristin zvala.
Sećaš se trika s brojevima koji si nam pokaza za večerom? Zamisliš broj,
pomnožiš ga s nečim, dodaš šest i ispadne tri.
Odvedi me kod njega.
Ne znaš o čemu pričaš.
To je dobar trik. Uvek upali. Samo se ne sećam šta si radio. Kako ono ide?
Ne traži da to uradim, molim te. Ne bi mogla da podneseš, veruj mi.
Sećaš li se da smo jeli prokelj?
Bez obzira koji broj zamisliš...
Rezultat je uvek tri.
Dženi zna. Nedeljama me je pratila.
Nemoguće. - Opustile smo se.
Bile smo nepažljive. - Koliko toga zna?
Hoće da ga vidi.
Odvedi ga dole i odlazimo.
Odlazimo kad to uradiš, zar ne?
Reci mi da nećeš ostati ovde.
Ne!
Čekam te na starom putu. Kristina.
Naravno da si još uvek ovde.
Rekla sam mu kako se zoveš i gde živiš. Možda dođe.
Ako nekome nešto kažeš, Dženi, doći će sigurno, ali ne onako kako ti želiš.
Radiće ti stvari koje ne možeš ni da zamisliš.
Beži odavde.
Džulija!
Kučko, otvori vrata!
Džulija, otvori prokleta vrata!
Dolazi policija! - Mrtva si, kučko!
Jesi li dobro? - Kembele, rekoh ti da je skloniš od prozora. - Izvinite, šerife.
Sklonite je od prokletog prozora. Hoće da je rastrgnu. Dođi, idemo.
Poručniče, ima ih previše.
Vodimo je odavde.
Samo gledaj ispred sebe.
Zameniče, ti si sa desne strane. Kad izađemo na ta vrata,
hoću da kreneš pravo prema...
Sranje. Hajde, idemo.
Spusti glavu dole. Gledaj u zemlju ispred sebe.
Ne obraćaj se nikome. Kreći se pravo prema autu.
Ništa ne pričaj, nikome ne odgovaraj, gledaj pravo dole. Idemo!
Umrećeš!
Gde je moje dete!?
Idemo! Kreći! Kreći!
Spustite glavu dole, gđo Dening. Dole!
Lepa radionica.
Hej.
Sranje.
Bože, smiluj se.
Jesi li znao da je ova kuća izgrađena iznad ovog otvora?
Ovde svuda ima rupa. Ima ih na preko 40 kvadratnih kilometara.
Biće zajebano. - Loše po nas, Čestnate.
Ceo region leži na ovom švajcarskom siru.
Ako su deca ovde,
biće nam potrebno sto ljudi i 20 godina da ih nađemo.
Ko kaže da ovo nije koristila kao prolaz do šume?
Ne.
Potrebni su nam svi. Izvedi ih napolje. Biće nam potrebne i lampe.
Nema ništa. - Šta da radimo? - Postavite policijsku traku!
Niko ne sme da uđe ni da izađe!
Kako ste, gđo Dening?
Nismo ih pronašli.
Ni njega ni ostale.
Nemojte mi reći...
Nemojte mi reći da ću roditeljima morati to da kažem.
Nastavi dalje.
Ne.
Koliko sam razumeo, vaš muž je bio poštovan čovek ovde, gđo Dening.
Da, bio je.
Između vas dvoje bila je velika razlika u godinama, zar ne?
Da.
On je bio lekar u Kold Roku od 1992. do... Kada?
Do kraja.
Njegovog kraja.
Kako biste opisali njegov odnos sa ovdašnjim ljudima?
Držao je ovu zajednicu na okupu.
Kold Rok je u to vreme bio dostojanstveno mesto.
On je pomogao da se stvori to dostojanstvo.
Da.
A onda je rudnik zatvoren.
I moral je opao.
Njega više nije bilo kad su deca počela da plaćaju cenu.
Deca. - Mnogo su patila.
Morala sam nešto da uradim.
Možete li to da mi objasnite, gospođo Dening?
Jeste li ih držali u sobi? Jedno po jedno?
U pravoj dečijoj sobi s knjigama.
I sa igračkama i muzikom. Ispunjenu prelepim stvarima.
A Kristina?
Ona je pazila na decu dok vas nije bilo?
Da.
Dejvidovoj majci ste navodno rekli da ste decu isporučivali nekome
koga vi zovete Visoki čovek.
Ceo Kold Rok je izabrao to ime.
Gđo Dening, postoji li čovek, bez obzira kako se zove,
kome ste isporučivali decu?
Ne.
Delovali ste sami?
Jesam.
Vi, gđo Dening,
niste mogli da imate dece, zar ne?
Nismo mogli da imamo dece.
Gospođo Dening,
da li ste vi kidnapovali decu u okrugu Pitsvil?
Jesam.
Jeste li učinili da ta deca nestanu?
Gospođo Dening, da li su ta deca mrtva?
Jeste li ih ubili?
Jeste li ih ubili, gđo Dening?
Gospođo Dening?
Kold Rok, SAD,
okrug Pitsvil,
država Vašington,
zatvoren rudnik,
bez škole,
kilometri šume i lavirint tunela,
verovatno najgore mesto za traženje tragova 18-oro nestale dece
Ime poslednje žrtve,
Dejvid Džonson.
Kako se držite, gđo Džonson?
Ne dam se. - Dobro je.
U redu, uđite.
Sedite.
Morate da izbegnete sukobljavanje.
Morate da apelujete na nju kao majka. Razumete li me?
Razumem.
Ako je nekakva opaska ili pitanje zatvori, nećemo dobiti ništa.
Nismo pronašli nikakve tragove, a ona više neće da priča s nama.
Gospođo Džonson,
ako osećate da ne možete ovo uraditi, morate to odmah da mi kažete.
Ne, spremna sam.
Pokušajte da se ne fokusirate na nešto određeno. Pričajte s njom i slušajte je.
Pokušajte je naterati da se otvori.
Možda uspemo da izvučemo nešto iz nje a da ona toga ne bude svesna. Razumete?
Znam zašto si ovde?
Želiš odgovore.
Da.
Ali ne postoji ništa šta bih ti mogla reći da te utešim.
Pokušaj.
Ne mogu da živim.
Uporno vraćam film u glavi.
Nedostaje mi.
Nepodnošljivo je koliko mi nedostaje.
Sve vreme razmišljam o njemu, pitam se gde se nalazi.
Znam.
Mislim da ne znaš, Džulija.
Ali stvarno znam.
Ja sam im svima bila majka.
Imali su baš sve što im je bilo potrebno.
Džulija, znam da živim u rupi.
Nemam posao, život mi je težak, ali ipak bih umrla za njega.
Ovo je svuda bilo isto.
Poraz i bol.
To je ciklus.
Ciklus?
Nije trebalo da dolaziš ovamo.
Kakav ciklus?
Ovaj je prekinut.
Ne radi više.
Nema načina da se vrati, nema podrške.
Svuda po svetu sam to viđala. Lakše je odustati od toga.
Nisam
ništa bolja od vas, gospođo Džonson, samo sam više stvari videla.
Nije važno da li ste dobra ili loša osoba, važno je kako se nosite s životom.
Mi smo tako ograničeni.
Ali oči svakog deteta su ispunjena
sa potencijalom i nadom, a mi bi trebalo da prigrlimo i razvijamo
taj potencijal, ali to ne radimo. Nastavljamo da pravimo iste greške.
Dopuštamo da deca odrastaju slomljena i izgubljena, baš kao i njihovi roditelji.
Moramo da razbijemo ciklus. To nam mora biti prioritet, ali nije.
To sam pokušavala da uradim. I šta sam promenila?
Ništa.
Brinula sam, pomagala, mazila.
Mislila sam da donosim promenu, da radim nešto drugačije.
Kad smo tražili promene, birokrate su nam rekle da ne možemo to da radimo.
Postoji proces. Kada bismo posumnjali u političare i sistem koji siromašne
čini siromašnijim i zbog koga deca pate, rekli bi nam da ne možemo to da radimo,
da postoji proces, i zato se ciklus nastavlja i nastavlja i nastavlja.
Deca i dalje pate, niko ništa ne preduzima,
a svet se nikada neće promeniti.
Bože, samo vas mučim.
Ako si završila,
možeš li da odgovoriš na dva jednostavna pitanja?
Roditelji iz Kold Roka moraju da znaju.
Da li su deca mrtva?
Ne.
Nisam mogla sve njih da zadržim.
Gde su?
U šumi.
U tunelima.
Svuda.
Briga me šta je tvoja sestra rekla! Kerol mora odmah da se vrati!
Moraš tiše da pričaš. - Neću tiše da pričam!
Pijan si. Sutra ćemo pričati o tome.
Ne!
Ti si kriva što je otišla! Sad ćeš da je vratiš!
Hoćeš li da te udarim? Hoćeš li?
Nemoj! Nemoj! Nauči kad treba da ćutiš!
Hoćeš li da te udarim?
O, dušo.
Silazi s mene, ti mala...
Kučkin sine. Dušo, dođi ovamo.
Ne diraj je. Da je nikad više nisi takao!
Ovog puta me nisi promašila, dušo.
Dobar udarac.
Stvarno si kreten.
Dženi! Dženi, gde si!?
Vrati se, dušo! U redu je!
Verovatno nisam ono što si sanjala,
ali ni ti nisi beba, draga moja.
Možeš li da sačekaš ovde?
Da, mislim da će biti u redu.
Mora biti.
Za sve ostale Dženi Viver je mrtva.
Upoznajte se s Verom Parker Lej.
Dobro je pazite. Naš terenac nije mogao propisno da je pripremi za promenu.
Budi izuzetno pažljivi prvih nekoliko nedelja.
Njeno ponašanje još uvek može da izgleda sumnjivo i da vas oda.
Ne, gospođo. - Molim vas, insistiram.
Ne želim vaš novac.
Oni koji su želeli da spasimo ovo dete platili su visoku cenu.
Jedna je mrtva,
a druga više nikada neće videti svetlost dana.
Znam. Videla sam je u vestima.
Vaš novac je uvreda za njihovu žrtvu.
Hoće li Dženi biti zadnja za koju ćete se pobrinuti? - To zavisi od uprave.
Gospođo Parker Lej.
Znači, ima još takvih kao što ste vi?
NEKOLIKO MESECI KASNIJE
Kako si, Trejsi?
Nisam te očekivala.
Još uvek nismo pronašli Dženi.
Pretpostavljam da Čestnat radi sve što može.
Stavio sam svog čoveka na slučaj. - Hvala.
Šta je s Džulijom? - Pa...
Tužilaštvo traži smrtnu kaznu,
ali mislim da je neće dobiti.
Za slučaj da odluči ispričati gde su ostala deca sahranjena.
Znamo da nije ona otela moju Dženi.
Tvoja Dženi je pobegla.
I ja ću je pronaći.
U redu.
Drži se, Trejsi.
Držim se već 25 godina.
Da, znam.
Moja prva majka je bila dobra žena.
Vredna, velikodušna,
privržena.
Pričale smo, delile smo tajne,
smejale smo se,
ali onda je to prestalo.
Više nije mogla da priča s nama.
O muškarcima, o svojim snovima
o svom bolu.
Moja prva majka me je volela i ja sam volela nju.
Čuvaj se.
Moja druga majka me je odgajala veoma kratko vreme.
Često mislim na nju.
Pokušavam da zamislim taj trenutak u tunelu
kad je svom mužu davala poslednje dete.
Da li ju je preklinjao da pobegne s njim?
Ili su oboje znali da neko mora da ostane?
Da bude čudovište, da plati cenu
i zaštiti njihovu tajnu.
Još uvek nisam sigurna da li je ona bila dobra osoba,
ali moja druga majka me je volela i ja sam volela nju.
Moja treća majka me uči o velikom svetu.
Kaže da je znanje ključ koji će mi otvoriti sva vrata.
Zato sam fokusirana, posmatram
i naporno radim. - Vera, dušo.
Slušam šta mi priča, želim da joj udovoljim.
Moja treća majka me voli i ja volim nju.
Zakasnićeš na čas iz likovnog. - Odmah dolazim.
Moj svet se promenio.
Pokušavam da sledim njegova pravila.
Moja nova majka kaže da je to prelep svet.
Priča mi da se držim,
da mi dobro ide,
da ću se vremenom priviknuti.
Džefri. Džefri.
Dođi.
Zakasnićemo.
Ja nisam kao ostali.
Pretpostavljam da su oni zaboravili.
Ja ne mogu.
Svako jutro se budim s mišlju da sve to ostavim i da se vratim kući.
Ali onda se setim da sam želela ovaj život.
Želela sam ga. Učinila sam da se ostvari.
Pretpostavljam da je ovako bolje. Zar nije?